MOSKVA SUZAMA NE VERUJE
Moskva, 1958. godine
Kaća, nisi položila prijemni? - Nedostajalo mi je dva poena...
- Jesi li proverila? - Jesam, ali nema me na spisku.
Nemoj da odustaješ, radićeš i učićeš noću,
i sledeće godine ćeš uspeti, sigurno...
Gle ko je ovde!
Ne budi tako depresivna, Katarina!
Nisam depresivna.
- Za dva poena, dva poena! - Uspeću, kad tad!
Niko nije rekao da nećeš... Starosna granica je 35 godina.
Imaš još dovoljno vremena, veruj mi.
Možeš li ti bar da opereš to lice?
Kolja uskoro stiže. Vodi me da "gledamo" koncert.
Da "gledate" koncert! 2 godine u Moskvi, a još govoriš glposti!
- Čekajte! - Uđite, slobodno!
- Zdravo! - Dobro veče.
- Nije vam dobro? - Pocrvenela sam zbog vas...
Izvinite.
- Kuda ste vi pošli? - Izvinite...
Kolja, sačekaj! Odmah dolazim!
Zašto si morala da ga uplašiš? Znaš kako je on skroman!
Da, pravi intelektualac...
Takvog glupana si mogla da nađeš i u svom selu!
Zašto si se tako uplašio? Samo maska za lice, od jagoda!
Nemoj da zaboraviš da se vrata zaključavaju posle ponoći.
Vratićemo se na vreme. Idemo da "gledamo" koncert.
Da "gledamo" koncert? A smatraš se moskovljaninom!
Ženski dom...
Koja Ljudmila? Ovde ima mnogo Ljudmila!
A, ta Ljudmila...
Samo trenutak. Ona je trenutno u kupatilu.
Sviridova, telefon za tebe! Brzo!
Evo odmah dolazi... upravo je sušila kosu.
Rekla sam mu da si se kupala.
Vadik? Naravno da se sećam.
Kakav dom? Oh, to je naša baka, veliki je šaljivdžija...
Došli su nam neki rođaci
pa se baka žali da nam stan liči na internat!
Svi bi hteli da dođu u Moskvu, ali nećemo živeti kao sardine.
Danas? Ne, ne mogu. Danas je tatin rođendan.
Sutra? Bolje da vam se javim... biću u čitaonici ceo dan. Ćao!
- Ženski dom?! - Šta sam mogla da kažem?
- Zašto samo ne kažeš "halo"? - Halo? Sad ću da zapišem...
Sudbina leti kao raketa u ogromnoj paraboli,
ponekad pored duge, ali najčešće u mračnoj kupoli...
Tamo je živeo riđokosi umetnik, poznat po imenu Gogen,
boem, mada je život počeo kao trgovac Koen...
Danas su mu slike u Luvru, a živeo je na Monmatru,
Njegova slava obilazi ceo svet, i Javu i Sumatru!
Poleteo je kao raketa, zaboravio na pošast novca...
Šta ovaj pokušava da kaže?
Posle pet godina mukotrpnog učenja,
sad treba da radiš u fabrici? - Kakav je to život?
A kako ti zamišljaš život?
- Kakvo je to grljenje na ulici? - Pa šta?- Na javnom ste mestu!
Ta tvoja hemija je tako dosadna. Samo neke formule...
Ne razumeš ti to. Hemija je budućnost čovečanstva.
Trebalo bi da više razmišljaš o sadašnjosti.
- Hej, devojke, šta kažete na... - Hajde, hajde, odlazi!
Zašto se tako ponašaš? Meni se se čini da je bio fin...
Tačno, baš fin... U Moskvi je na kvoti, baš kao i mi.
Kad voliš, onda voli kralja kad gubiš, da gubiš kraljevstvo!
Festival francuskog filma
Jesli li videla to krzno?
Obožavam je! To je Koniukova!
To se zove život!
Gledaj! Jumatov!
Zašto si ti ovde, napolju?
Nina mi nije obezbedila pozivnicu...
Sačekaj. Pokušaću da te uvedem.
- Jeste li i vi glumac? - Da, ali početnik...
- Malo kasno za početak... - Kako se zovete?
Verovatno niste čuli za mene.
- Recite mi, ipak. - Smoktunovski.
Oh! Karitonov!
- Sama si to popravila? - Ne mogu ceo dan da čekam majstore!
Oni imaju puno posla, znaš...
Dobro... Vrlo dobro!
Tosja, majka hoće da pođeš sa nama u vikendicu, u nedelju...
Zašto ne kažeš nešto, Tosja?
- Možda ne bi trebalo... - Zašto?
Zar ne vidiš da se uplašila?
- Čega si se uplašila? - Eto, uplašila se.
Ako je tako, zašto ne zoveš i tvoje cimerke da pođu sa nama?
Malo svežeg vazduha svima će dobro doći!
Sviridova, kad ćeš platiti članarinu za sindikat?
Znaš li uopšte koliko nam duguješ?
Slušaj, zašto je ne ostaviš na miru?
Prestani da izigravaš opasnog momka!
Sviridova, prestani da mi gaziš po živcima!
Treba li da kleknem na kolena?
Oh, baš sam se danas umorila.
- Ljudmila, ideš li? - Za minut...
- Još nisi gotova? - Spremna sam!
Zar nije lepotica?
- Ljudmila, kuda ćeš? - Žurim se...
Kuda li to ide?
Nikad ne ide s nama.
- Šta to čitate? - Knjigu.
- Da li je zanimljiva? - Da, vrlo.
Kako se zove?
"Tri druga"... nisam to čitao.
- Stvarno? Pa cela Moskva je čita. - Da, Moskva...
- A vi niste iz Moskve? - Sad jesam.
Halo! Ženski dom...
Koga tražite? Ljudmilu?
Ko? Rudolf?
Sa televizije, naravno, sećam se.
Oh, to se baka samo šalila... Imamo goste iz Rige,
pa joj naš stan liči na internat!
Ne, provešćemo vikend u prirodi.
- Kojim putem ćemo? - Asfaltiranim...
To ne bih znala, naš šofer zna put.
Sad stvarno žurim, tata nas čeka... ćao!
Baš si lažljivica!
Prestanite da me učite kako da živim.
Znaš, ti si baš dobra prilika... Auto, vikendica...
Da sam prva došla do tebe...
Ne brini, nisi moj tip.
A što se tiče vikendice, to je najobičnija baraka!
A tako? To nam ne odgovara! Okreći nazad!
Prestani da je plašiš... zar ne vidiš kakav strah je hvata?
Ne plašim se ja... Neću se udati za njega!
Zašto pričaš o braku? Samo idemo na izlet u prirodu.
Zašto stojite, idemo.
Upoznajte se...
Ljudmila.
Katarina, a ovo je Tosja.
Dobar dan...
1933. godine došla je u našu fabriku.
Imala je samo jedan kofer, to je bilo sve.
- Mama, molim te, ostavi nas... - Dobro, idem da ovo podgrejem.
Sada zarađujem samo 850 rubalja mesečno.
Mi ćemo ti pomoći dok se ne snađeš.
Kroz dva meseca biću u šestom platnom razredu.
Prolaz! Prolaz!
Ovaj grm ribizle sam zasadio prošle godine.
Ovo su jagode, a tamo je ogrozd.
A ovde ćemo zasaditi jabuku...
Zašto ne posadite kupus, pa da ga imate tokom cele godine?
U pravu si, trebalo bi to da uradimo.
- Lepo je ovde... - Šta je tako lepo?
Kad pogledam sve ovo padnem u depresiju.
Pre bih se ubila nego što bi živela ovde!
Sve se planira unapred. Štediš da kupiš televizor,
onda mašinu za pranje veša, pa frižider...
Imaš dugoročni dvadeseto- godišnji plan kao naša vlada.
- Šta ima loše u tome? - A šta ima dobro?
Zar ne shvataš da mi živimo u Moskvi?
A Moskva je velika lutrija, možda osvojiš glavnu premiju!
Moskva je puna diplomata, umetnika, glumaca i pesnika.
- Sve su to muškarci, razumeš? - Ne...
Mii smo žene!
Pa šta onda? Oni već imaju svoje žene.
Da, ali mi nismo ništa gore od njih.
Gde ćemo naći te umetnike?
U tome je stvar! Moramo da ih nađemo.
Prepusti to meni.
Galja, ustaj! Već je devet sati! Rekla si da te probudim.
Devojke, danas se menja posteljina!
- Zašto nema tople vode? - Zatvorili su je.
Još spavaš? Ti ćeš prespavati čitav život.
Danas je nedelja... zašto mi dosađujete, tako rano?
- Gde je Antonina? - Otišla je s Koljom, u vikendicu.
Utonula je u buržoaski mulj... Kuda ćeš ti?
Idem da posetim neke rođake, pozvali su me.
Kakvi su ti to rođaci?
- Ujka Ljuša. - Šta je on po zanimanju?
Profesor. On je rođak moje majke.
Bila sam sedam dana kod njih kad sam stigla u Moskvu.
A da, sad se sećam.
- Kuda ideš posle toga? - U Tretjakovsku galeriju.
Znam, ideš tamo da bi ulovila nekog muškarca...
...ali tamo možeš upoznati samo turiste!
Idem da gledam umetničke slike, a ne muškarce.
Danas idem u biblioteku, u odeljenje za biologiju.
Zašto?
Zamisli samo kakvi ljudi tamo dolaze...
Doktori, akademici, filozofi.
Provešćeš celo prepodne gledajući ih kako čitaju knjige?
Ne, muvaću se po prostoriji za pušenje!
Halo, Mašenjka... imam iznenađenje za tebe.
Uspeo sam da nabavim karte za koncert Vana Kliburna!
Večeras, u Palati sportova.
Pokušaj da izađeš malo ranije, čekaću te na stanici metroa.
Hvala.
Neozbiljni su, svi ti momci tamo.
Zamisli, to su kao otmeni ljudi, sa fakultetskim diplomama,
ja probrljam nešto malo pametnije
i oni su odmah spremni da mi jedu iz ruke!
- Hoćeš li i ti sutra sa mnom? - Ne mogu, selim se.
Ujak Ljuša odlazi negde na jug. Zamolio me da mu čuvam stan.
Nisam mogla da odbijem. - Pa bila bi luda da si to odbila!
- Gde on živi? - Na Trgu revolucije.
U nekoj od onih velikih zgrada? Selim se i ja, s tobom!
Dobro jutro. Mi smo Tihomirovi...
Ne, čekajte! Zadržite lift!
Evo, ovde držim pasulj. Tu je i šećer, takođe.
Ništa vi ne brinite, ujna Rita.
Dobro, osećajte se kao kod kuće...
Čapočka, bebice moja, nedostajaću ti, je I' tako?
Ostalo je još damo pola sata a auta nema... nervozna sam.
Rita, ništa ne brini... auto nas dole već čeka.
Bogomolov je kriv, on i njegova idiotska teorija.
Morao sam da odem na binu i satima se raspravljam s njim...
Kaća, kako si? Kako ti je majka?
Sve je u redu.
Drago mi je, Tihomirov... Sedite, bolje je tako.
Uspeo sam da nabavim lekove.
Napiši mami da ću joj ih poslati čim se budem vratio... idemo!
- Zašto ti plačeš? - Čapočka je tako tužan...
- Idemo, devojke, požurite! - Evo, dolazimo.
- Doviđenja! - Doviđenja!
Cveće zalivaj dva puta nedeljno,
poštu ostavi na stolu...
Čapočku izvodi u šetnju u pet ujutru i posle večere.
Pa niste mi dali Čapočku!
Može li Ljudmila da ostane sa mnom?
- Ljudmila? Da li je uredna? - Vrlo uredna!
Onda u redu, može da ostane.
Mogu li da dobijem Genu? Ti si? Izvini, nisam ti prepoznala glas.
Slušaj, promenjen mi je broj telefona. Zapiši!
Čapočka, kaži zdravo!
Moji su otišli na more... Živela sloboda!
Zapisao si adresu? Dobro, Sergej, ćao!
Uzmi, pridrži ga.
Sutra uveče imamo goste...
- Ovde? - Ne, nego kod nas u domu?!
Već sam upoznala nekoliko čoveka,
gnaučnika, sportistu, sa TV-a, pesnika i nekoliko inženjera!
- Prihvatili su? - Da, svi će doći.
Moramo nešto da se dogovorimo...
Mi smo kćerke profesora Tihomirova!
Ja studiram medicinu i specijaliziraću psihijatriju,
a ti studiraš hemiju i industrijsku tehnologiju.
Muškarci više vole žene intelektualce!
Doktorka, na primer. Njene ruke su čiste, nosi beli mantil.
Ili profesorka muzike, to je tako romantično, a i lepo se zarađuje.
Naravno, dizajn enterijera je takođe otmena profesija!
Jedini problem je što je to teško odigrati...
A ti ćeš moći da odigraš ulogu psihijatra?
Nisam uzalud pomagala med. sestrama u duševnoj bolnici...
Svi će poludeti od mojih priča!
- Glavno je da ih impresioniraš. - Želeće da znaju sve o nama.
Ne brini, sve sam smislila... kao, u sukobu sam s ocem i selim se.
Ići ću na posao svaki dan, a on će misliti da još uvek studiram.
I tako godinu dana, a onda ću zatrudneti i postati domaćica.
Čak i da sve otkrije, biće već prekasno.
U međuvremenu će me zavoleti, i obožavaće svoje dete.
Možda će me čak i moliti da mu oprostim!
Šta da mu oprostiš?
Pa... smisliću nešto kad budem morala.. dakle, slažeš se?
Nikad nam to neće uspeti...
Oh, Kaća, učini mi to, molim te!
Ne, ne sviđa mi se ta ideja.
Onda ću im reći da si mi ti kućna pomoćica.
Baš si ti neka dosada...
Iskoristi šansu, bar jednom u životu!
Ja ne ličim na profesorsku kćerku...
Da bi nam uspelo moramo da pazimo na dve greške:
prva je nepravilan govor, a druga greška su glupa pitanja.
A šta ako oni mene nešto pitaju, a ja dam glup odgovor?
Neka ispadne tvoje mišljenje... To se zove "tačka gledišta".
- Evo, ja, prilično sam vulgarna, je I' da? - To si ti rekla...
E pa oni kažu "ekcentrična"... Dakle, dogovorile smo se?
Ne! Sigurna sam da ne možeš da odglumiš nešto što ti nisi...
Upoznajte moju mlađu sestru.
Drago mi je.
- Katarina. - Anton. - Kako se prezivate?
Zovite me prosto Anton. Prezime je za kancelariju!
Za moje službenike. - Izvolite, uđite.
Stavi ovo cveće u vazu s vodom.
Drugovi, stigao je novi gost...
Kruglov, direktor industrijskog sektora.
Ja sam Serjoža.
- Perov, doktor hemijskih nauka. - Kruglov...
Edvard Ozerjanski, inženjer, istraživač.
- Kruglov, direktor industrijskog sektora. - Drago mi je.
Onaj sa značkom je doktor tehničkih nauka.
- Kojih nauka? - Pa, tehničkih...
- Oh, nije trebalo... - To je moj prilog.
- Nije potrebno. - Ne, ne, samo izvolite, da pogledamo.
Oh, pardon!
Anton, možete li ovo da odnesete u sobu, molim vas?
Oprostite što kasnim, zadržao sam se u studiju.
Razumem... Upoznajte moju mlađu sestru.
Drago mi je.
- Kaća. - Rudolf.
Ne mogu da se složim s vama... poezija je definitivno u usponu.
Ima puno talentovanih mladih pesnika. Jevtušenko, na primer.
Ko?
Niste čuli za njega? Puno obećava...
Mada, po mom mišljenju, Robert je puno smeliji...
Roždenstveski... čuli ste za njega, zar ne?
Neverovatno je talentovan. Mladi buntovnik!
Danas ima previše buntovnika. Svi kritikuju starije generacije.
Traže odgovor zašto smo tako dugo ćutali.
Baš me zanima šta bi oni učinili na našem mestu!
Mi ne bismo ćutali...
Serjoža, još nisi ni pipnuo svoje vino!
- Nije mi dozvoljeno. - Slabog ste zdravlja?
Ma ne, trener mi ne dozvoljava, bavim se sportom.
Vi ste Gurin, zar ne?
Da, Gurin.
Vidim ja da mi je vaše lice poznato!
Ja sam komentarisao na televiziji neke vaše utakmice...
Trebalo bi da smo ponosni što smo za istim stolom sa Gurinom!
Ne budite skromni... čitao sam šta su Šveđani napisali o vama.
- Sad igrate za Moskvu? - Da, tačno.
Mislim da treba da nazdravimo velikom hokejašu Gurinu!
Ma hajde, jednu čašicu možete da popijete!
Ne... Hvala vam na lepim rečima,
ali svaki dan treniram, a i ne volim da pijem.
- Već dugo radite na televiziji? - Dve godine.
- Sigurno je jako zanimljivo! - Da, veoma.
Jednog dana televizija će promeniti naše živote.
Nećemo ići u bioskop, ni u kino i književnost će umreti.
Interesovaće nas samo televizija.
Ne mislite li da malo preterujete?
Pozorište, možda, neće još dugo trajati, ali bioskop, literatura...
Pričekajte dvadesetak godina i videćete.
Pa dobro, kroz dvadeset godina sve će biti potpuno drugačije.
Brzo to prođe, dvadeset godina...
Za dvadeset godina ja ću biti bakica!
Verujte mi, u četrdesetoj ćete misliti
da život tek počinje.
U četrdesetoj? Šalite se!
Ako nas je zaista Bog stvorio, trebalo bi da bude velikodušan,
pa da nam ostavi uvek tračak nade.
Šta ste vi diplomirali?
Još uvek ne postoji fakultet za rad na televiziji...
Serjoža, kako me bacate!
Recite mi, kako je tamo u Švedskoj?
Uglavnom sam je posmatrao kroz prozor autobusa.
Ovo su tek počeci televizije, ali ona je već simbol budućnosti.
- Jeste li nekad bili u TV studiju? - Ne, naravno da nisam.
- Želite li? - Oh da, mogu li?
Ja mogu to da sredim.
Vašington kaže da smo papci, Tretira nas kao da smo vrapci...
Al' u kosmos stigosmo prvi zavide nam i ponos im se mrvi.
Jedna stara kuća na sprat, minirana je u jedan sat...
Srušila se iza ugla nova. ostade stara, bila dobrog kova!
Jedan starac u restoranu, jeo je puno, puno hranu...
i sad kiriju ne mora da plati, sa groblja ne može da se vrati...
Gledaj! To je Katarina! Tačno, to je ona, jeste!
Baš lepo izgleda, zar ne?
Malo je čudno, ali vi kao sestre uopšte ne ličite.
- Znači ja nisam lepa? - Ne, nije to...
...ali potpuno si drukčija.
Nemojte to više nikad da uradite, Serjoža.
Zašto da ne?
Vi ste slavni, i devojke vam se bacaju u zagrljaj.
- Ja nisam takva devojka. - Nije važno da li sam slavan ili ne!
Moj trener kaže da ja nisam kao ostali...
Imao sam samo jednu devojku, u celom životu!
Eto vidiš...
To je bilo još u školi!
Nemojte, Serjoža... možda je vama svejedno,
ali ja to shvatam ozbiljno.
Takav sam i ja.
Vitja, prestani da udaraš po klaviru, molim te.
Ovo je Rudi, kad je imao godinu dana. A ovo je njegov otac.
Naš stan je mali, jel'?
- Mislim da je vaš stan jako lep. - Vi ste tako ljubazni.
Rudi mi je pričao o vašem stanu. Kaže da je prelep.
Da, nije loš...
Vitja, prestani da udaraš po klaviru!
Ovo je slika s letovanja!
Vaši su otišli na Krim, je I' tako?
Na Krimu je ove godine bilo hladno, zar ne?
Hladno? Na neki način, da... Ali ne baš hladno...
- Ali hladnije nego obično? - Da.
Mama, ti si se zapričala s Kaćom. Večera je spremna.
- Vitja, sedi. - Vitja, sedi na svoje mesto!
Želite li malo salate? Ovo je goveđi jezik u umaku...
- Može malo šampanjca, mama? - Da, hvala.
Vitja, za tebe smo kupili bozu!
Pa onda, kao što se kaže, za naše prijateljstvo!
Ko zna dokle prijateljstvo može da nas odvede?
Vitja, jedeš kao prase! Uzmi specijalni nož kao što je red!
Zaboravio sam, koji nož?
Šta sam te celo jutro učila? Šta će naša gošća pomisliti?
- Omlet, poslužite se... - Ne!
Alergična sam.
Odmah dobijem grčeve... - Oh, zar je moguće?
A osim toga, već sam ručala, zaista ne mogu ništa da jedem.
Hajde, budi dobra, pomozi mi.
Stigao je telegram. Naši domaćini se vraćaju prekosutra.
To su kulturni ljudi, upozore te unapred.
- Šta da radimo? - Ja sam sve smislila.
Serjoža, baš je dobro što si telefonirao!
Ne, nije to... vidimo se večeras.
Znaš, snimaju sve razgovore na ovom telefonu!
Kažu da je to zbog državne bezbednosti.
Od sada ću se ja tebi javljati. Onda, vidimo se večeras? Ćao!
Dosta mi je svega, neću više da lažem!
Kad Rudi dođe večeras, sve ću mu reći.
Ni govora o tome! Ako to uradiš, Serjoža će sve saznati!
Pa baš me briga za to!
Ne, Kaća, sve ćeš uništiti...
Ovaj šampanjac je tako jak!
Nekad ga je pila samo aristokratija.
- Živeli, za tebe! - Živeli!
- Da plešemo? - U redu.
Ovo svetlo nam smeta...
Ne, Rudi, nemoj! Nemoj, molim te...
- Doviđenja. - Seliš se, Kaća?
- A ko će Čapočku voditi u šetnju? - Gazdarica.
Vratićemo se mi, jednog dana.
Rudi mi je rekao da se na Zapadu
važni događaji proslavljaju u restoranu.
Ovde su svi poludeli!
Kakvu hranu možeš dobiti u restoranu?
Morate da kupite televizor!
Naravno! Čim budemo otplatili kredit za nameštaj, kupićemo televizor!
Tonja, slušaj, bolje da počnete od televizora,
jer televizija je budućnost čovečanstva.
Obožavam kiselu papriku, mogu samo nju da jedem!
Miša je to napravio.
Nisam znala da voliš kiselu papriku.
Da, volim.
Želiš li nešto da nam kažeš? Reci nam kako se sve odigralo...
- Ne znam na šta misliš. - Mislim jesi li ostala trudna?
- Da. - Kad se to desilo?
- Dok smo živele tamo u stanu. - To je bilo pre tri meseca!
- Da li on zna? - Ne.
- Zašto mu nisi rekla? - Zato što bi saznao i za druge laži.
U nevolji sam, to je sve.
Prvo ga moraš ubediti da se oženi s tobom, a onda mu sve ispričaj.
Ako te voli, oprostiće ti.
Ne, laž nije dobra osnova za zasnivanje porodice.
Mrzim sve ovo što radim...
Poljubac za nevestu!
Ostavi me na miru.
Neka mladenci imaju dug i srećan život i puno dečice! Poljubac!
Devojke, moramo da preduzmemo!
Kaća, Mikaljič te traži, kaže da je važno!
Evo, to je ta devojka, ima sjajnu budućnost. Zna više od nekog inženjera!
Marama mora da ostane... Hodajte malo, molim vas.
Drugarica je direktor na televiziji... Ti ćeš se pojaviti u jednoj emisiji!
Ali ja ne mogu! Ima tako puno posla u trećoj smeni.
Mislim da odgovara za emisiju...
Da li biste nam rekli nekoliko reči?
Ne znam šta da kažem.
Evo, napisala sam odgovore
na Ljudočkina pitanja.
- Molim vas, naučite te rečenice. - Nauči to!
Ne osećaš se dobro?
Da, nije mi dobro. Ja to neću moći...
Ne govori gluposti! Cela zemlja će to gledati,
gledaoci će početi da ti pišu!
Sada uzmite ovu alatku i počnite da radite.
Rudi, da li je sve spremno?
Počinjemo!
Kaća Tihomirova je jedina žena u ovoj poznatoj fabrici
koja radi kao mehaničar!
Pogledajte ovu komplikovanu mašinu na kojoj Kaća radi...
Kaća je sposobna da reši svaki problem, zar ne?
Da, mislim da mogu.
- Zaposlili su vas kao običnu radnicu? - Da.
Ali želeli ste neki kreativniji posao, zar ne?
Zato ste odlučili da postanete mehaničar?
Ne baš... jednostavno se tako desilo.
Mihalič je tražio od mene da se bavim mehanikom...
Izvinjavam se, mislila sam drug Lednev...
On je naš predradnik i jako dobar čovek.
On me pitao, a ja sam pristala.
Mada je retkost da to neko prihvati, zato što je plata mala.
- Šta to pričaš? - Kvote treba revidirati...
Moramo ponovo procenjivati rad kvalifikovane radne snage!
Kaća, vi verovatno želite da nastavite školovanje
i da se vratite ovde u fabriku, kao inženjer?
Prošle godine sam pokušala da se upišem, ali nisam položila prijemni.
Nadam se da će mi ove godine uspeti.
Ali vratiću se da radim ovde ako opet padnem na prijemnom!
Želim da studiram tehnologiju.
Srećno, Kaća, i puno vam hvala.
To je sve? Izvolite...
Zdravo! Baš interesantno da se ovde sretnemo?
Da, vrlo interesantno.
Vidim da si radnica za primer...
Jesi li razočaran?
Ne, nisam. Naprotiv, oduševljen sam.
Dobro, ja sad moram da idem.
Ceo dan si provela u krevetu! Zašto ne izađeš da malo prošetaš?
Znaš, danas sam sve ispričala Serjoži, celu istinu.
- A šta je on rekao? - Obradovao se...
...bojao se da neće moći da oženi kćerku jednog profesora!
U stvari, već smo se dogovorili za venčanje.
Čestitam.
Kaća, oprosti mi... što sam te naterala da lažeš.
Ja sam sad verena, a ti...
Za sve što se desilo sama snosim odgovornost.
Ne, odgovoran je neko drugi!
To je sjajno! Šta ja tu mogu da pomognem?
Išla sam u bolnicu, ali doktori kažu da je već prekasno...
Možda tvoja majka poznaje nekog ko bi mogao...
Ne, neću ti dozvoliti da moju majku uplićeš u sve ovo.
Hej, šta to radiš? Zar ne možeš lepo da igraš igru?
- Šta da radim? - Trebalo je da budeš pažljivija.
Ti takođe.
Slušaj, ne pokušavaj sad da mene optužiš za sve!
Nas dvoje smo kao likovi iz neke melodrame.
On je nitkov, a ona svetica!
Ali u našem slučaju ti si bila ta koja je lagala!
Dobro, ne vredi plakati nad prosutim mlekom,
ipak možemo da ostanemo prijatelji.
U redu. Mislim da si u pravu... Ja sam kriva, zaslužila sam to.
Jedino te molim da mi pomogneš da nađem doktora.
A kako to misliš, da ja mogu da ga nađem?
To je ženska stvar...
Šta ja znam o tome?
Zašto se ne raspitaš u fabrici? Idi tamo na polikliniku.
Oni treba da vode brigu o zdravlju svojih radnika.
Uostalom, mi imamo najbolje zdravstvo na svetu!
Zakasniću na emisiju...
Hajde, prestani da plačeš... sve će se srediti.
Javiću ti se, dogovoreno?
Dobro, idem ja sad...
Zdravo.
Slobodno?
Znači ovde stanuje kćerka profesora Tihomirova?
- To ste vi! - Dobro veče.
- Mogu li da sednem? - Izvolite.
Imala sam otvoren i ozbiljan razgovor s Rudijem.
On vas ne voli. Ali bio je zanet, jedno vreme...
Veoma su ga razočarale
vaše kombinacije sa profesorovim stanom.
Tražim od vas da nam se više ne javljate!
Dosta nam je vaših ucena.
Nisam vam telefonirala.
Onda je sigurno neka vaša prijateljica zvala u vaše ime.
Ni to nisam tražila ni od jedne prijateljice...
U redu, ja sam vam telefonirala!
A nameravam i da pišem šefu vašeg sina!
On će morati da prihvati svoje obaveze!
Oh, vi ste sigurno psihijatar, specijalista
koji zarađuje za život radeći u pekari?
- Da, tako je... pa šta? - Onda ostanite u svojoj pekari...
i u svom domu...
I ja sam nekad živela u zajedničkom stanu.
- Vremena su se promenila. - Neke stvari se nikad ne menjaju!
Nas već ima četvoro, u dve sobe,
a sad hoćete i vi da se uselite, vi i vaše dete!
Nisam to ni tražila!
Nikad ništa neću od vas tražiti, obećavam!
Ako nešto mogu da vam pomognem, onda je to ovo...
Hvala, ali ja mogu sama da zaradim za život.
Kako hoćete...
Zašto da sama podižeš dete?
Neće biti nikakvog deteta.
Zašto stojiš tamo, tata. Dođi i poljubi ćerkicu!
Šta čekaš? Hajde!
- Čestitam! - Hvala.
Trebalo bi bebu odvesti na selo, ovoga leta.
Doviđenja.
- Bolje da ste našli nekog drugog da glumi oca... - Zašto?
Uskoro će i Tonja u porodilište... ovi će pomisliti da imam harem!
Ne brini za to. Bolje da sad proslavimo rođenje ovog deteta!
Baš je slatka! Malo moje zlato!
Liči na tebe, naročito oči i nosić.
Kako će se zvati?
Aleksandra, po mom ocu, Aleksandru.
Svi za trpezu! Ručak je spreman.
Kaća, uspavaj bebu pa da ručamo.
Ona će brzo zaspati. Da počnemo s jelom.
Jeste li videli televizor?
- Šta je to? - Moji roditelji su to poslali.
Ti ćeš biti u ovoj sobi, ti i tvoja beba.
Ne moramo da čekamo Serjožu...
Kako to mislite, da ne sačekate Serjožu?
Uspeo si da nabaviš kolica!
Direktor robne kuće je lično otišao u magacin... obožava hokej!
Posle šest meseci kolica ćeš dati Tonji!
- A onda je red na Ljudmilu. - Ne, mi se ne žurimo!
Ja još nisam video bebu... Oh Kaća, kako liči na tebe!
Bebica je tvoja slika!
Neverovatno je koliko liči na mamu!
- Ne, ne, ja ne smem da pijem... - Moraš da nazdraviš, za bebu!
Ali ja treniram! Osim toga, znate da ne volim da pijem.
Samo jednu čašicu! To je za bebu.
U redu, predajem se. Ne mogu da vam se oduprem.
Za Alekasandru... Koje je njeno srednje ime?
Aleksandrovna.
Za novu moskovljanku, Aleksandru Aleksandrovnu Tihomirovu!
Kraj prvog dela
Saška! Ustaj!
- Kad se vraćaš? - Danas radim prekovremeno.
- Mogu li da pozovem drugarice? - Da, i drugove...
Znam, ručak je u frižideru.
Supa iz kesice je u ostavi, a paradajz sos za desert!
- Opraću i sudove. - Dobra si ti devojčica... ćao!
Opet pušiš, i to pre doručka?
Rekla sam ti da to ne radiš. Hajde, dođi za sto.
Uzmite malo hleba... polako, bez žurbe.
Ljudmila, obećavam ti, ovo je poslednji put.
Vratiću ti čim dobijem platu. Molim te, samo još pet rubalja...
Hoćeš li i da ti obrišem nos?
Ne veruješ mi? Mogu da ti pokažem bankovnu knjižicu.
Ti misliš da ja imam? Novac ne raste na drvetu!
Misliš da ja volim ovo? Takva je moja trenutna situacija...
Tvoja situacija se zove mamurluk!
Za mene nije problem da prestanem da pijem!
Pozvali su me da treniram jedan klub, sledeće sezone.
Izlazi, zakasniću na posao!
Ti, kučko! Zaboravila si šta sam ti sve kupovao?
Propio si sve što si kupio!
Bio je to moj novac, pa šta ako sam ga propio!
Ne želim više da te vidim!
Razveli smo se pre sedam godina!
Zar ne možeš da mi pozajmiš dve ili tri rublje?
Zaista mi je to neophodno!
Gospode Bože! Evo, uzmi sve što imam! Ostavi mi samo 10 kopejki za autobus!
Pravi si anđeo, Ljuda. Vratiću ti, kunem se!
Ovde je ostala fleka, pogledajte!
Neke fleke je nemoguće ukloniti. Morate biti pažljiviji...
- Evo, izvolite. - Hvala.
Dajte mi vaš račun.
Izvolite...
- Šta vi imate? - Odelo.
Dobro.
Uzeo si odelo? Da li je očišćeno?
Upravo sam pronašla divne cipele!
Želela bih da ih i ti pogledaš.
Molim vas, umotajte nam to malo bolje.
Žao mi je, ali nestašica je papira...
Zašto su sve te generalske žene iste?
Ja bih bila savršena supruga nekog generala!
Morala bi prvo da se udaš za nekog poručnika,
i da se godinama seliš s njim, iz jednog gradića u drugi...
U životu postoji nešto što se zove sreća, znaš.
Zato ja svake nedelje kupujem listić lutrije!
Jesi li nekad nešto dobila?
Naravno. Dva puta sam dobila po jednu rublju.
To se zove "kategorički imperativ". Kant je pisao o tome.
Čovečanstvo bi trebalo da pruži maksimum...
- To je Gurin. - Gde?
Imaš li ti neki dokument da to potvrdiš?
Kako ste? Hoćete li nešto da popijete?
- Vodku? - Da, samo malčice.
Oprostite, vi ste Gurin?
Sve je u redu...
Vaša je obaveza da rešavate ovakve probleme,
za to ste plaćeni.
Ne želim da slušam kako nešto ne može da se uradi!
Interesuje me samo ono šta ste uradili i šta nameravate dalje da preduzmete!
Dobro je što si bila tako odlučna.
Ima li glavni inženjer neka pitanja? A direktor?
Zašto prošlog meseca
nisu ispunjene utvrđene kvote?
Nismo imali dovoljno rezervoara.
- Zašto se to desilo? - Zato što nijedan nije bio ispražnjen.
- Koje mere ste preduzeli? - Kontaktirali smo čak i ministra!
Sergej Stepanovič, vi lično se pozabavite tim.
Moramo da utvrdimo raspored redukovane isporuke spojnica.
Sastanak je završen.
Molim vas, obavestite ljude da je popodnevni sastanak otkazan.
Ja moram da idem u gradsku skupštinu.
Barem se gradska vlast zainteresovala za ono što mi radimo.
Samo nas još entuzijazam održava.
Vreme je da se vlada pozabavi ovim problemom.
Znate li vi koliko ljudi na svetu pati od usamljenosti?
Ako pogledate statistiku videćete koliko je to alarmantno!
Biti sam u Moskvi, to je alarmantno!
Usamljenost je problem s kojim se suočavamo.
Natalitet opada, alkoholizam raste!
Sa ekonomske tačke gledišta, usamljeni radnik nije efikasan na poslu.
Ne može da se skoncentriše, opsednut je svojom samoćom.
- Da, mislim da o tome treba diskutovati. - Pa hajde, da razgovaramo.
Naš klub je osnovan pre tri godine.
Imate li uspeha? Jeste li spojili neke usamljene duše?
Da, naravno! Imamo dvanaest venčanih parova!
Mada brak nije naš prioritet.
Nismo mi agencija za bračno posredovanje. Mi smo klub za druženje.
Danas, usamljene duše ne znaju kako da se međusobno upoznaju.
Ljudi samo gledaju televiziju i ne znaju ko stanuje pored njih...
Eto, dva para od ovih dvanaest venčanih
živelo je u istoj zgradi, a nisu se ni poznavali.
Oni se nikad ne bi ni upoznali, da nije bilo našeg kluba.
To se zove urbani život!
Ja sam došla da se učlanim kod vas.
Žao mi je, ali već smo ispunili kvotu za neudate žene...
Ponovo ćemo učlanjivati žene početkom sledeće godine.
Ali muškarce još uvek primate?
Da, muškarci mogu uvek da se učlane.
Zašto, pa to nije fer?
Već imamo dve neudate žene na jednog momka!
Zar ne možete da napravite jedan izuzetak?
Slušajte, javite mi se na početku sledeće godine.
Shvatam.. Doviđenja.
Evo vidite šta se događa!
Vi u gradskoj vlasti samo pričate,
a kad mislite da nam pomognete?
Kako da vam pomognemo?
Nedostaju nam fondovi i nedostaju nam muškarci!
I vi dobro znate da u Moskvi
imamo pet neudatih žena na svakog četrdesetogodišnjeg neženju...
Ali ne možemo ostaviti ove devojke na cedilu!
Baš je dobro što sam vas ovde našao!
Stavili su me u stariju grupu, tamo su samo neke bakice...
Pa dobro, ni vi baš niste neki dečak!
Dečak ili ne, društvo starijih žena mi se ne dopada.
U redu, prebaciću vas u mlađu grupu,
od 35 do 50 godina.
Zar nema neka još mlađa grupa?
Ima još samo grupa devojaka od 25 do 30 godina, a vi već patite od reumatizma!
Ne možete ni da plešete s njima, posle ćete doći da mi se žalite...
Obećavam, neću se žaliti.
U redu, premestiću vas u najmlađu grupu.
Ali upozorila sam vas, na vreme.
A vi svratite u četvrtak, molim vas.
Popunićete naš upitnik, a onda ćemo vam poslati pozivnicu.
- Hvala vam. Doviđenja. - Vidimo se u četvrtak.
Vidite? Glavni inžinjer u zavodu, a došao kod nas!
99 procenata su intelektualci. Oni najviše pate od usamljenosti.
A tek da vidite devojke... Divna stvorenja!
Obrazovane, inteligentne i lepe!
Pitam se šta li to muškarci traže? To je misterija...
Naravno, vi u gradskoj vladi nemate taj problem.
Zašto tako mislite? Ni ja nisam udata.
Bože...
ako ni u gradskoj skupštini...
Slušajte, možda bih mogla da vam pomognem.
Imam čoveka za vas...
On je direktor, fini čovek, ima samo 53 godine.
Hvala vam. Mogu sam da se snađem.
Čiješ li kako lupa kardanska osovina?
A ja sam mislila da mi se to samo čini.
Moraš odmah kod mehaničara, dok je vreme.
Da, moram...
Kuda idemo?
Idemo kod mene.
Ne, neću kod tebe!
Ne budi nervozna... moja žena i kćerka se još nisu vratile u Moskvu.
Ne, ne treba to da radimo!
Želim da vidiš gde živim.
Molim te, kaži da!
Frižider je prazan, ali imam jabuke s juga.
Tako dugo se nismo videli!
Poslednji put još 20-og juna.
Osamnaestog...
Znaš, bojim se da se ne obratim supruzi tvojim imenom!
To je sigurno zato što stalno mislim na tebe...
Ne, nemoj ovde, ne želim to!
Mnogo si mi nedostajala!
To je sigurno moja tašta!
- Idem da pogledam kroz špijunku. - Ne, ostani tu.
- Ima li ona ključ? - Ne.
Onda nema problema.
Baš sam budala, telefonirao sam joj s aerodroma!
Sad će ona sigurno pričati o ovome mojoj ženi.
Možeš da kažeš da si spavao.
Mislim da je otišla.
Izgleda...
Bolje da i ja odmah odem.
Rekla si da imaš slobodno veče.
Imam puno posla za sutra...
Kaća, bio sam iskren kad sam rekao da si mi puno nedostajala.
Ti si sad malo uznemirena zbog svega...
...misliš da sam neozbiljan.
Ali to je moglo svakome da se desi.
- Javićeš mi se kasnije? - Da, naravno.
Ne, sačekaj... hajde!
Nemoj da zaboraviš, javi mi se večeras.
Nije vam dobro?
Da, nije mi dobro...
Oh, cveće? Otkud to?
Dobila sam na poklon.
Saška...
Gospode Bože, kad ćeš se otarasiti tog krša?
Ako vodiš brigu o automobilu,
može da potraje sto godina.
Ti si vodio pošten i umeren život,
i šta sad imaš da pokažeš, tri dlake u šest redova!
Ćelavost je danas moderna.
- Je li i ovo moderno? - To nastaje od nervoze.
Kakvo iznenađenje!
Serjoža, divno je što si došao! Kako si saznao da smo ovde?
Nisam vas našao kod kuće, pa sam pretpostavio da ste u vikendici.
Došao sam da se oprostim od vas.
Odlučio sam da se vratim kući. Već godinama se muvam po Moskvi...
Ljuda, tebi dugujem novac... poslaću ti sve čim me isplate...
Koliko imaš službenika?
Skoro 300...
Sigurno je teško sve to organizovati.
Teško je organizovati prva tri radnika, posle je sve lakše.
- Nešto nije u redu, mama? - Sve je u redu, ne brini.
Ja svojoj deci uvek tebe ističem kao primer.
Postigla si u životu sve ono što si želela.
Ali nemoj da im kažeš da kad postigneš sve ono što želiš
dođe di vrištiš od muke!
- Treba da se udaš. - Nije stvar u tome.
Jeste. Mada to ženama uspešnim na poslu nije lako.
Muškarci ne vole žene koje zarađuju više od njih.
Gde su današnji muškarci? Postali su debeli i lenji.
Odeš u pozorište ili bioskop i šta vidiš? Samo žene.
Muškarci gledaju televiziju ili piju sa prijateljima.
Kad stignu do četrdesete, samo životare...
Čak su im i cipele prljave, to je strašno!
Mrzim muškarce sa prljavim cipelama, to je tako ružno.
Treba vas tužiti za eksploataciju kvalifikovane radne snage!
Tvoja ideja je bila da se sprema zimnica, zato nemoj da se žališ!
Znate li da je Gena doveo prijateljicu?
Bolje da idem pre nego što njegov otac nešto kaže!
- Došao je Gurin. - Pijan?
Ne, trezan... dobro izgleda, kao i uvek kad izađe iz sanatorijuma.
Zato se nije pojavljivao da traži milostinju...
On je bio tako dobar momak!
Zato što je bio dobar, sad je postao ovakav.
Svi su hteli da piju s njim,
a on nije mogao da odbije zato što je bio dobar i fin.
Svi njegovi prijatelji su nestali i ostavili ga samog.
Sigurna sam da će se on izvući.
To sam i ja mislila u početku, čak sam ga i vodila kod doktora...
Preklinjala sam ga! Dala sam sve od sebe...
Marina, zašto ne uzmeš još malo?
- Znate li kako su nekad zapošljavani radnici? - Znamo!
Umukni, ne obraćam se tebi. Uvek me prekidaš!
Marina nije čula tu priču.
Radniku su davali puno hrane.
Ako bi slabo jeo, nisu mu dozvoljavali da radi.
Šta sam pogrešio? Daj mi hleba!
Muž jedne moje klijentkinje ide u lov na kitove.
Od kitova se pravi krema protiv bora...
Namažeš tu kremu pre spavanja, i ujutru više nemaš nijednu boru na licu!
Šta još stavljaju u tu kremu?
Kunem ti se, koža će ti biti glatka kao mermer!
Svi bivši igrači su dobili posao.
I meni su nudili posao trenera, nekoliko puta.
Godinama sam živeo kao u nekom bunilu...
Nisam bio na hokejaškoj utakmici više od godinu dana!
Morao sam da odbijem.
Serjoža, ti si još uvek mlad čovek.
Čovek uvek ima vremena za novi početak, ako to želi.
Ovo je drvo šafrana, a tamo su nam jagode.
A ovde... jabuka.
Ovo sam posadio prošle godine... idemo.
Znaš, ja sam ti uvek zavidela, imala si sreće u ljubavi.
Ja sam optimista, rekli su mi gde ima slobodnih muškaraca... na groblju!
Tamo možeš upoznati nekog intelektualca, kome je žena nedavno umrla.
On te pogleda, a sledeći korak je, znaš...
Moja prijateljica se tako udala za jednog arhitektu.
Ljuda, pa ti si neverovatna!
Nije baš tako lako udati se!
Sigurna sam da će mi se jednog dana sreća osmehnuti.
Mama, zašto mi nisi rekla da ja to uradim?
Ništa, ništa, dosadilo mi je da sedim.
Naglo je ostarila, zar ne?
Teško joj je palo kad je ostala udovica.
Bože, ona je imala samo pet godina više od nas danas,
kad smo se mi upoznale.
A čini mi se kao da je sve juče bilo...
Vruć čaj! Vruć čaj, izvolite.
Dosta je bilo... ne mogu ovo da nosim do sutra!
Ovde... hvala ti, sinko.
Znam, ni meni se ne sviđaju prljave cipele.
Ne, meni ne smetaju vaše cipele.
Ipak vam se to ne dopada, zar ne?
Vidi se to po vašem licu...
- Vaš hobi je da čitate ljudima s lica? - Naravno.
Već sam pročitao da niste udati.
Zato što ne vidite venčani prsten na mojoj ruci?
Čak i da ste stavili po tri burme na svaku ruku,
još uvek biste zadržali izgled neudate žene.
Znači, neudate žene imaju neki poseban izgled?
Njihov pogled uvek nešto istražuje...
kao pogled policajca, na primer,
ili direktora... Neudate žene imaju taj pogled.
- Onda sam ja policajka. - Ne.
- Rukovodilac? - Ne...
Radite u nekoj fabrici? Inženjer, je I' da?
Mada mogu da vas zamislim i na rukovodećoj poziciji.
Možda ste predsednik radničkog sindikata? Jesam li pogodio?
Da, u pravu ste, nešto tako.
I ja sam visokokvalifikovan radnik. Alatničar.
Nisam oženjen, ako vas to interesuje...
- Onda niste baš tako savršeni. - Nisam imao sreće u braku.
Shvatam, bila je to neka bezobraznica?
Ne, ona je fina žena. Uspela je da se ponovo uda.
Znači, rastali ste se vašom krivicom?
Ne, i ja sam fini čovek, praktično bez mane!
Pa kako onda...?
Šta? Oh, pa volim ponekad da popijem!
Ali nikad na poslu i nikad na prazan stomak.
U blizini mog satna ima jedno jezerce sa brezama na obali...
- Sednemo u hladovinu... - Sa bučnom decom okolo...
Ne, tamo je mirno, niko nas ne uznemirava.
I uvek kad krenemo kući sve lepo počistimo.
Jedan moj prijatelj ima čir na želucu. Ništa ne može da jede.
Ali voli da gleda kako mi jedemo. Onda se bolje oseća...
Kad napraviš sendvič od raženog hleba i luka,
i možda neka sardela...
Već sam ogladnela, od vaše priče!
Onda ste i vi pozvani, za sledeći put.
Hvala, ali nigde ne idem sa nepoznatim muškarcima.
- Nikad ne napravite izuzetak? - Doviđenja, sve najbolje.
Možete da mi ponesete samovar?
U redu, ali da požurimo.
- Bolje da vas otpratim kući. - Zašto?
Imam pet rubalja, mogu da platim taksi.
To je dovoljno samo za jedan pravac.
Vratiću se peške. Pešačenje nikome ne škodi.
- Kako se zovete? - Goga.
Ali zovite me Goša.
Znači, Goga. To će biti dovoljno.
- Goša! - Zdravo. Kasniš kući... dva sata te ovde čekam.
- Zašto si me čekao? - Zato što sam morao da te vidim.
- Zašto? - Potrebna si mi.
Dobro. Idemo gore, htela bih da upoznaš moju kćerku.
- Ti imaš ćerku? - Iznenađen si?
Imaš li i muža koji te čeka?
A ti baš tražiš neudatu ženu?
Posvađala si se s mužem i mene koristiš da bi mu se osvetila?
Goša, sa takvom sposobnošću zapažanja
trebalo bi da radiš kao meteorolog.
Izvoli, uđi.
Saška, upoznaj mog prijatelja, Georgija Ivanoviča.
Aleksandra. - Drago mi je...
Stavi sve ovo u frižider, molim te.
Da. Nema muža...
- Kako ti se čini? - Lep stan.
- Skini jaknu, hoćeš li? - A večera?
Samo malo da odmorim, pa ću da spremim večeru.
Ne, lepo se odmori.
- Hoćeš li i ti da večeraš? - A šta ako hoću?
U tom slučaju počni da ljuštiš luk.
Večera je gotova!
- Aleksandra, kako te mama zove? - Marusja.
Marusja? Onda ću i ja tako da te zovem.
A ja ću vas da zovem Vasja!
Dogovoreno... ja već imam puno nadimaka.
Zovu me Jora, Jura, Goša, Goga, Grigorij...
Goga, to je zanimljivo.. vi radite u maminoj fabrici?
Ne, mi ne radimo zajedno.
Ali ćemo živeti zajedno, nadam se.
Znači venčaćete se s mamom?
Da.
Da li se vać dugo poznajete?
44 sata i oko 22 minuta...
Ali mama je uvek govorila
da muškarca treba dobro upoznati pre udaje,
a za to je potrebno vreme.
Tačno, udati se za osobu koju poznaješ tek dva dana
bio bi vrlo nepromišljen čin.
Treba sačekati da prođe pet dana.
To znači do sledeće srede...
Slušajte, znam jedan dobar način da se bolje upoznamo.
Pozivam tebe i tvoju mamu da idemo u nedelju na izlet u prirodu.
E tako, doviđenja. Bilo mi je zadovoljstvo. Ne treba da me pratite, sam ću.
- Ko je on? - Inženjer, mašinac.
- Gde si ga upoznala? - U vozu.
Nisam znala da loviš muškarce po vozovima.
Malo to od tebe očekivala.
Ja sam iznenađena mnogo više od tebe, veruj mi.
Još se nisi spremila? Zakazali smo, zar si zaboravila?
- Šta? - Naš piknik u prirodi!
Mama, moraš da ustaneš!
- Šta se događa? - Piknik.
Gospode Bože, danas je nedelja. Pusti me da spavam.
Spavaćeš u prirodi.
Već kasnimo...
Možemo li da ti pomognemo?
Ne, ne, "šašlik" nije za ženske ruke.
Samo vi sedite tamo.
- Sedite, odmorite se. - Hvala.
Evo, majstore...
Spavaj, spavaj.
Prijatelji! Ovo nije obična svakodnevna zdravica.
Danas je poseban dan -
rođendan našeg dragog prijatelja Goše!
- Rođendan? - Goša, nisi im ništa rekao?
Kao da je to važno...
On je tako skroman momak.
Mislim da nije potrebno da vam pričam
o vrlinama našeg druga Goše.
Pričajte nam!
Ima li još neko da ne zna koliko je talentovan i pametan?
Ja ne znam.
U tom slučaju, predlažem zdravicu za njegove vešte ruke.
Na prvi pogled to su obične ljudske ruke,
ali to je samo varka.
To su zlatne ruke!
Mi smo u društvu, dragi moji prijatelji, pravog majstora, mašinca!
U našem institutu ima naučnika i doktora nauka
koji su mogli da odu pre deset godina u penziju
a da niko i ne primeti
da više nisu tu.
Ali kad je Goša prošle godine bio u bolnici,
izvinajvam se damama, što ulazim u detalje,
ali odrezali su mu slepo crevo...
Dakle, tada je pola našeg instituta zamrlo!
Što se tiče moje doktorske disertacije, bar 70% zasluga za to
pripada Georgiju Ivanoviču i njegovim izumima.
Siguran sam da ovo moje mišljenje deli
većina saradnika našeg naučnog instituta.
Za tvoje zlatne ruke dragi druže!
Srećan rođendan, Goša! - Za tvoje zlatne ruke!
Je I' vam se svidela zdravica?
Vi ste doktor nauka?
Zar ti ne ličim tako?
Kuda li svet ide?
Dolazi zima.
Zima, mislite? - Da, zima će uskoro...
Šta će posle biti? - Januar...
Januar, mislite? - Da, mislim.
A šta će biti posle zime? - April...
April, jeste li sigurni? - Da, siguran sam.
Čuo sam, i to nije bila opsena,
zvuk svirale od trske na obližnjoj livadi...
Šta je zaključak?
Ponovo dolazi život
i pravićemo letnje haljine od mekog pamuka...
Mislite da ćemo stići da ih obučemo?
Samo ih vi napravite, verujem da dolazi život!
Bićemo spremni, i ma koliko surove bile mećave,
njihovoj sili će doći kraj...
Nezgodno mi je zbog tvog rođendana. Dugujemo ti poklon.
- Imate još puno vremena, do decembra. - Do decembra?
Moj rođendan je 23. decembra.
- A šta je ovo danas? - To je bila samo proba.
Ja sam za vas bio potpuni stranac, zar ne?
Sad ste me upoznale, moji prijatelji su vam sve rekli.
A svi ti doktori nauka i naučnici?
Sve to je istina, prijatelji, naučnici, "šašlik"...
Nisu ništa slagali o meni.
Mada su malo preterali, nakitili.
Dobro, saznaćemo sve same za par godina.
Odlično. Bojao sam se da će sve ono što su rekli o meni,
kod tebe izazvati kompleks niže vrednosti.
Osetila sam to, u jednom trenutku.
Ipak, ja mislim da u porodici muž treba da bude na višem položaju.
Kad žena više zarađuje od muža,
ili zauzima neku važnu funkciju, brak propada.
- Mislite li to ozbiljno? - Potpuno sam ozbiljan.
Već sam se nagledao toga...
Goša, koliko vi zarađujete?
Ne brini, ja zarađujem mnogo više od tvoje mame.
Bićemo spremni, ma koliko jake budu mećave,
njihovoj sili će doći kraj!
Dozvolite mi, devojko, da vam ponudim ruku,
za ples u ovoj čudesnoj novogodišnjoj noći.
Mesec je kao zlatna sfera sa svećom u krugu,
karnevalske figure se povijaju oko nas...
Valcer je počeo, dajte mi vašu ruku,
i krećemo, u ritmu muzike...
Andrej, šta misliš?
- Je I' dobro ovako? - Dobro je.
- Ne brinite, direktor nikad ne kasni. - Nikad?
- Dobar dan! - Dobar dan, kako ste?
Za dva minuta možemo da počnemo.
Izvolite, spremna sam.
Oprostite, jesmo li se mi već negde sreli?
Već sam vas snimao, ovde?
Ne, grešite.
Da li ste ikad letovali u Sočiju?
Većina nas je bar jednom bila u Sočiju...
Da, zaboravio sam da vam se predstavim. Zovem se Rodion Račkov.
Rodion?
Da, to je jedno retko rusko ime.
Kad sam ja bila mlada, bila su popularna strana imena.
Edvard, Robert, Rudolf...
Francuska delegacija se javila. Dolaze kroz pola sata.
Hvala.
Katarina?
Zar sam se toliko promenila?
Ne. samo sam iznenađen...
Posle toliko godina ovakav susret!
Nisam znao da ćeš postati direktor.
Direktor sam tek od pre tri meseca.
Da počnemo? Stvarno imam puno obaveza.
U redu, naravno.
Sve je spremno.
Idemo, molim!
Dobar dan, drugarice i drugovi!
Muškarci u auditorijumu ne moraju ovo da gledaju,
jer naši proizvodi prvenstveno zanimaju žene.
Kad pomislim da bih sve ovo propustila,
samo da sam ostala da prespavam tamo kod Tonje u vikendici.
Ili da sam ušla u drugi voz...
I ja sam sad o tome razmišljao.
Kako to da se nikad nisi udavala?
Čekala sam tebe.
Ali postojao je neki muškarac u tvom životu?
Jednom...
Ali sad mi se čini kao da se sve to desilo nekome drugom.
Imaš li neke fotografije iz detinjstva?
Da, nekoliko.
Sigurno si smešno izgledala.
Posle ćeš mi ih pokazati? - Da, pokazaću ti ih.
Upozorio sam te, ja hrčem. - Pa šta?
Šapnuću ti na uvo "ššš" i prestaćeš...
Ima još nešto. Kašljem i prevrćem se u krevetu.
Uzeću te u ruke i umiriti...
Dobra ideja, hajde da probamo.
Oh, Bože! Vidi koliko je sati!
Aleksandra sad dolazi kući!
Tako rano?
Stavi posteljinu u orman!
I jastuke, takođe.
- Čaše su ostale ovde. - Stavi ih u donju ladicu.
Gospode Bože, koji idiot je izmislio ovo čudo?
Zašto tako sedite?
Mi? Gledamo televiziju...
Da?
To je sve? Molila bih te da prestaneš da mi se javljaš!
Ne! Ne želim da se vidim s tobom!
Ona nije tvoja kćerka.
Rođena je krajem jula, tačno.
A znači brojao si?
Mogu li da uđem?
Dobro... možemo da se nađemo na Gogoljevom bulevaru u petnaest do šest.
Ali ne duže od 15 minuta. Stvarno sam zauzeta.
- Zdravo. - Kako si?
Došao si sam, bez mame?
Majka mi je umrla pre osam godina.
Žao mi je...
Kaži mi, šta sad hoćeš?
Želim da vidim svoju kćerku.
Zašto? Sve do danas ti to nije padalo na pamet.
Sve do danas nisam ni znao da postoji.
Nisi znao ili nisi hteo da znaš?
Ti nisi bila nikad tako okrutna...
Pogodi ko me naučio?
Za mene kao da je sad počeo novi život,
sada kad znam da imam kćerku.
Misliš velika, odrasla kći... koja ne zahteva svakodnevnu brigu,
neprospavane noći, pratnju do škole...
Znaš Kaća, ako sam te povredio,
već sam dovoljno kažnjen, nema više smisla.
Da, vodio sam zaludan život,
uvek sam mislio da je sve samo priprema,
da pravi život tek predstoji.
Dva puta sam se ženio.
Prva žena me je napustila, a drugu sam ja ostavio.
Eto, sad sam tu, sam, bez dece, bez žene,
čak i bez pravog prijatelja.
Bože, koliko puta sam zamišljala ponovni susret s tobom.
Sve rečenice koje sam pažljivo pripremila...
Eto, ti si sad ovde, a ja ne znam šta da kažem.
Volela sam te, u početku.
Ali vremenom sam postala puna mržnje i gorčine.
Strašno sam želela da ti saznaš za moju karijeru,
da te uverim koliko si pogrešio.
Ali sad mislim da je bolje što je ispalo tako.
Ne bih postala uspešna žena da sam ostala s tobom.
Drago mi je što nisi hteo da me oženiš,
zato što tako ne bih srela divnog čoveka,
koga danas volim.
Veruj mi, na kraju će sve biti dobro...
Život počinje u četrdesetoj. Možda zvuči glupo, ali je istinito!
Zbogom, i molim te, nemoj više da mi telefoniraš.
Hoću da vidim svoju kćerku!
Ne, ne možeš! Idem s tobom!
- To se tebe ne tiče! - Tiče me se!
Zaključaću vrata!
Idem i ja s tobom!
- Kuda vi to idete? - Nikuda.
Tačno. Već je kasno, sutra ćeš izaći.
Čekaj me, idem s tobom! Pustite me!
- Šta se dešava? - Biće tuče!
- Zašto? - Zbog mene.
Dobro, da čujem celu priču.
Ja sam nekada izlazila sa Volođom Kopilovim.
Sad se zabavljam sa Nikitom i on me voli.
I ja sam zaljubljena u njega.
Kopilov i njegovi drugari progone Nikitu.
Ne daju mu da se viđa sa mnom.
Nikita je sav u modricama!
To je dokaz da te stvarno voli. Idemo da mu pomognemo!
Htela sam da pozovem policiju, ali mama mi ne bi dozvolila.
Rekla je da to moramo sami da rešimo.
- Tačno, tako je najbolje. - Njih je petorica...
- Jesi li razmislio? - Da, vi ste nitkovi!
- Ko je nitkov? Ja? - Da, ti! A i ti!
- A možda je i on nitkov? - Vi ste gomila hulja!
Polako, momci. Petorica protiv jednog, je I' tako?
Takva pravila mi se ne dopadaju.
Zašto ne gledaš svoja posla, matori!
Petorica na jednog, to nije fer borba!
Slušaj, ja ne volim da bijem žene i matorce,
ali kod tebe mogu da napravim izuzetak!
Ovo je samo vežba...
- Preventivna mera! - Načitani momci...
Mogao je da mi slomi ruku.
- Ti si majstor džudoa? - Tako nešto.
A sad se gubite, matorci!
Zašto da ne povedemo tog dečka s nama?
Dobro, idiote, shvatio sam poruku!
Bilo je ovo tako mirno veče...
I ti hoćeš da probaš moju čizmu?
Oh, pazi!
Ostani dole!
A sad, samo polako.
Ostavi me na miru! I više mi ne dosađujte!
Idemo.
Više niko da ga nije ni pipnuo...
- Naš čovek! - Nego šta!
- Da ispričamo sve mami? - Nema potrebe.
Zašto da ne? Želim da ona zna šta si uradio.
Poneo si se kao pravi muškarac.
Svako bi učinio isto.
Odlučnost i borba su normalni za muškarca!
Zar bi ti bila ponosna na svaku ženu koja zna da kuva?
Ja ne znam da kuvam.
To je tačno, ali ja ću te naučiti.
Zašto ti nisi nastavio školovanje?
- A zašto bih? - Da postaneš direktor.
Zar svi moraju da postanu direktori?
Ne, naravno, ali svi to žele!
Slušaj Sašenjka, jesi li čula za rimskog imperatora Dioklecijana?
Na vrhuncu moći,
on se odrekao krune i otišao da živi u nekom selu.
A kad su ga molili da se vrati na presto, odgovorio je:
"Kad jednom vidite kupus koji sam posadio,
prestaćete da tražite od mene povratak na tron."
Nikad se nije vratio? - Ne.
Vidiš, ne želi svako da bude vođa.
Mada izgleda da je to bio jedinstven slučaj u istoriji sveta.
Znači ti bi radije sadio kupus?
Uvek se radije bavim stvarima koje volim.
Ne interesuje me prestiž ili glupa moda!
Volim posao koji radim
zato što znam da sam od koristi.
Volim prijatelje,
zato što se nikad ne umorimo jedni od drugih, od naših razgovora.
Volim tvoju mamu zato što... zato što je volim.
- Zašto se smeješ? - Zabavno je pričati s tobom.
Misliš li da si srećan kao i svaki drugi čovek?
Ne, ne baš.
Kad bih sad mogao da popijem hladan špricer,
onda bih smatrao sebe potpuno srećnim.
- Nije trebalo to da uradiš. - Šta?
Sve sam joj ispričala... nisam mogla da izdržim.
Pesnicama se ne rešavaju problemi.
- A ako reči nisu dovoljne? - To samo znači da nisi dobro objasnila...
A ti, kao odrastao čovek, trebalo bi to da znaš.
Sada će ti momci nastaviti da veruju da je pravda u sili.
Ne, ti momci su sad naučili da se i nad silom uvek nađe jača sila!
Hoću da mi obećaš
da više nećeš raditi slične stvari bez mog znanja.
Da, razumem...
Ali i ti ćeš morati da poštuješ moje odluke.
Ako mi se još jednom obratiš tim tonom,
neću više ni kročiti u ovu kuću!
Što se tiče budućih odluka, ja ću ih donositi,
iz prostog razloga što sam ja ovde muško!
Žao mi je... oprosti mi.
Saška, ovo je za tebe.
Molim te, nikad više ne podiži glas na mene.
Samo sam se bojala da te tamo ne povrede... Izvini.
Došli ste kod mame?
Znači ti si Aleksandra?
Izvolite, uđite.
- Izvolite, hoćete da večerate s nama? - Dobro, hvala vam.
Aleksandra, hajde, molim te...
- Ovo je za vas. - Hvala.
Dakle hoćete li me vi predstaviti,
ili da to uradim sam?
Ovo je Rodion Račkov, kamerman na televiziji,
jedan moj stari poznanik.
Poznanik koji me nije čak ni prepoznao kad me video!
- Grigorij i Aleksandra. - Drago mi je... Izvolite, sedite.
- Pijete li konjak? - Pa, može...
Evo izvolite, za novo poznanstvo!
Mislim da imamo malo limuna.
Da li vam se svidela emisija?
Mama je izgledala malo nervozno.
- Bila si na televiziji? - Ma, nema veze...
Ostavili ste dobar utisak na naše rukovodioce.
Videli su u vama autentičnog lidera.
Postoje planovi da se snima i film o vama.
O ženi koja se sama probijala,
prešavši put od obične fabričke radnice do direktora kombinata.
- Ko, ko je to direktor? - Da popijemo!
Kako to mislite, ko? Katarina, naravno!
Da, naravno.
Vi dugo radite na televiziji?
Uskoro će biti 25 godina.
Znači od samog početka?
Čak i tada sam znao
da je televizija budućnost čovečanstva.
- Htela sam da ti objasnim... - Shvatam.
Televizija će potpuno izmeniti naše živote.
Neće više biti knjiga, novina, pozorišta, bioskopa.
- Šta će ostati? - Samo televizija.
- Bio je to samo nesporazum... - Razumem.
Mogla bih da se složim za bioskope,
ali pozorište, to je posebna umetnost.
Bolje da popričamo o tome kroz dvadeset godina.
Kroz dvadeset godina ništa na svetu neće ostati isto.
- Bili ste u televizijskom studiju? - Ne, nikad.
Mogu to da sredim, ako želite.
Pa, ja bih morao da krenem.
Prilično sam umoran. Odmah ću u krevet...
Goša, ostani. Htela sam da razovaram s tobom.
Sutra ćemo razgovarati. Bolje da krenem.
Neću te pustiti da odeš!
Kaća je danas je baš lošeg raspoloženja...
On nikad više neće doći!
Nikad više ga neću videti!
Proklet bio! Zašto si mi ovo priredio?
Šta sam sad uradio?
- Saška, upoznaj ovog čoveka. - Upoznali smo se.
- On je tvoj otac. - Kako, pa moj otac je poginuo!
Kao što vidiš prilično je živ i zdrav.
Dobro, nemoj da plačeš! Moskva suze ne voli...
Ne vredi plakati, treba nšto preduzeti!
Koliko je dana prošlo od njegovog odlaska?
Osam dana.
Zašto ne progutaš svoj ponos i odeš da ga vidiš?
Ma kakav ponos! Otišla bih na kraj sveta...
Ne znamo gde on živi.
Pogledajte u telefonski imenik. Kako se preziva?
Ne znam.
Dobar početak...
Katarina... kod vas u stanu, ništa nije nestalo?
Šta to pričaš?
Dobro, ja ću ga naći. Majstor alatničar, rekli ste?
Da, radi u nekom institutu.
Ima li neke osobene znake za prepoznavanje?
Neki ožiljak, na primer?
Nema, koliko znam.
Da, operisao je slepo crevo.
Nisam na to mislio.
Sačekajte me ovde.
U stan svi mogu da uđu, ali nikoga ne puštajte da izađe!
Ako je neophodno, pucajte!
Da li Georgij Ivanovič živi ovde?
Zovu ga Goga, ili Goša, ili Juri ili Jora!
Ovde živi samo Georgij... izvolite.
- Da li je sada tu? - Ne znam, ništa se ne čuje.
Tu je on...
Morate da obiđete ovuda. Mi krečimo, vidite.
Desno i opet desno...
- Goša. - Nikolaj.
Kakvo je vreme tamo?
Ceo dan pada kiša.
A šta se dešava u svetu?
Teroristi su oteli još jedan avion...
Šta je sad tebi?
Kaća, nisi ni svesna koliko si srećna!
Govorila si da je u našim godinama namoguće zaljubiti se!
Zato što vidimo sve mane muškaraca.
Da, ali on nema mana!
On je najsavršeniji čovek na planeti!
Zar si očekivao da ti Kaća kaže da zarađuje više od tebe?
Ona me je lagala!
To je bio samo nesporazum.
Ne, to je stvar principa.
Njen veliki problem je u tome
što je društveni status muškarca za nju važniji
od samog muškarca, odnosno od mene!
Prevedi mi to.
- Slušaj... - Još vodke?
Ne!
Otvorite, devojke!
Rekao sam ti da ću ga dovesti, i to sam i učinio!
To je pitanje ko je koga doveo!
- Gde je ona? - Tamo, u sobi.
Uzmi još malo...
- Dobro veče. - Dobro veče.
- Ja sam Goša. - Antonina.
Izvolite, sedite.
Mi moramo da krenemo, kasno je...
Predlažem da se ovako redovno družimo!
Da, ja predlažem da se sastajemo jednom nedeljno.
Interesantan predlog!
- Goša... - Kolja...
- Ima li nešto za večeru? - Naravno.
Hajde da jedemo. Gladan sam kao vuk!
Šta je sad?
Koliko je vremena prošlo!
Samo osam dana...
Ne. Mnogo duže sam ja tebe tražila.
Ne dobije se sve odmah i lako,
ni Moskva nije izgrađena u jednom dahu...
Rečima nije nikad verovala,
ali je verovala u ljubav...
Bilo da je mekim snegom pokrivena,
ili da svetluca u jesenjem rumenilu,
Moskva će ugrejati usamljenu dušu
i utešiti tužno drvce...
Aleksandra, Aleksandra
naš grad je uvek s tobom...
KRAJ*.*